Мария Илиева
Вземи ме със себе си

chitanka.info

Притискаш ме в теб.

Със длани лицето ми париш.

Дъхът ти е жарък, огнище от лято.

Заскрежените клони посипват

прашец по косите.

Тиха е бялата зима,

с нас е притихнала.

Шепне гората твоето име.

Чувам, във ехото — мене.

Залезът пръска ръжда по очите.

И снегът, като огнище е златен.

Вземи ме със себе си…

Недей ме оставя.

Скоро ще мръкне

и в мен ще е тъмно.

Вземи ме със себе си…

моя обич, последна!

Заслуги

Имате удоволствието да четете тази книга благодарение на Моята библиотека и нейните всеотдайни помощници.

http://chitanka.info

Вие също можете да помогнете за обогатяването на Моята библиотека. Посетете работното ателие, за да научите повече.